Tidigare i The Vampire Diaries...
Jag har levt gömd i hundra år men måste få träffa henne.
Elena är en kopia av Katherine.
-Vår kärlek för Katherine var inte äkta. -Jag ska få tillbaka henne.
-Jag är Anna. -Jeremy.
Du vet, min farfars far visade mig faktiskt en dagbok.
Han hade skrivit en massa läskiga saker om vampyrer.
-Har du några sorgsna relationshistorier? -Blev kär, gifte mig ung...min fru dog.
Jag har aldrig varit i ditt rum förut.
-Vem är jag för dig? -Du är inte Katherine.
-Varför ser jag ut som henne? -Du är adopterad.
Hur är det med dig?
Vem var den där mannen på vägen?
Jag vet inte. Minns du något annat om honom?
Jag önskar det. Jag såg aldrig hans ansikte.
Han bar huva. Allt jag minns är att ett par svarta stövlar kom mot mig.
Jag tog med lite järnört. För dig och Jenna och ett armband åt Jeremy.
Ett par extra för vänner. Du kan stoppa det i smycken, eller i mat och dryck,
men så länge det är på eller i dig så kan en vamypr inte kontrollera dig.
Så mycket att minnas.
Jag vet, men det är en annan vampyr i stan så tills vi får reda på vem det är
och vad han vill så måste vi vara försiktga.
Hej. Det blir 22 dollar.
Elena, jag behöver pengar! Kom in. Sätt ner det på bordet.
-Behåll växeln. -Tack. Och ha en bra kväll.
-Vad letar du efter, Damon? -Bry dig inte om det.
Men att utsätta Elena för fara, det bryr jag mig om.
-Vad pratar du om? -Jag pratar om Atlanta.
Visst ja. Elena hade jättekul.
Jag fattar. Du är bara bitter för att en av oss får vara med den vi älskar,
och Katherine är utom räckhåll.
Om det inte finns ett annat sätt att komma in i graven. Sa Bree det?
-Du är patetisk när du letar efter svar. -Du är genomskinlig när du avleder.
Ska inte du till skolan?
Förvånad? Det var en bra uppsats.
Dina tankar är tydliga och argumenten väl utförda.
Det är bara det att du inte tror att det finns vampyrer i Mystics Falls.
Nej, jag menar att jag tror att det statistikt sett har varit mer
djurattacker, mystiska dödsfall, folk som har försvunnit än på något
annat ställe i hela Virginia.
Det är gissningar, men kreativt, vilket gav dig ett MVG.
Jag skulle inte bli så engagerad i hela konspirationsteorin.
Det ska jag inte.
Jeremy, källan som du hänvisar till för informationen om 1860, Jonathan Gilbert.
-Min förfaders dagbok? -Jag skulle vilja se den någon gång.
-Verkligen? -En förstahandstitt på inbördeskriget.
Det är som porr för en historialärare.
Om du tycker att min uppsats är kreativ, vänta tills du ser det här.
Tack så mycket.
Det är så fint. Tack. Det passar med typ allt. Var firar vi?
-Inget. Det är bara en present. -Ett lesbiskt kompishalsband
för att vi är konstiga på det viset?
-Din vänskap är viktig för mig. -Varför är du så mosig?
För att du har undvikit mig och jag ville att du skulle veta att vad som än pågår
mellan dig och Matt är okej.
Jag skulle prata med dig om det.
Det skulle jag, men det finns inte så mycket att säga.
Vi har träffats ett par gånger. Det är allt, men...
Det känns som om vi har nått toppen av vår vänskap.
Det här är konstigt. Jag borde inte prata om det här.
-Det är konstigt, eller hur? -Det är lite konstigt, men...
Om det är det du och Matt vill så handlar det inte om mig.
Men allt handlar om dig.
Matt har inte kommit över dig, och alla vet det.
Jag är med Stefan nu. Matt förstår det. Han måste gå vidare.
-Matt Donovan. Där ser man. -Ben McKittrick. Vad händer?
-Tuff säsong, kompis. -Ja, det är ganska svårt att
återhämta sig när du måste förlora halva spelen.
-Ska du jobba här? -Japp. Jag följer i dina fotspår,
minus stadsmästerskapet.
Tja, alla kan inte vara fotbollsgudar.
-Så vad ska du göra? Laga mat? -Diskplockare.
Jag fattar inte att du är adopterad.
-Det kunde jag aldrig trott. -Och det blir konstigare.
Jag tittade på mitt födelseattest.
Det står att Miranda och Grayson Gilbert är mina biologiska föräldrar.
-Jag förstår inget av det. -Det är därför du borde fråga Jenna.
Först. Den Elena jag känner skulle vilja veta sanningen. Bra eller dålig.
Och för det andra?
Du fick precis reda på att din pojkvän är en vampyr,
så om inte dina biologiska föräldrar är utomjordingar...
Hur illa kan det vara?
Okej, jag måste till affären. Mina kläder till dansen saknar verkligen tillbehör.
Visst, jag betalar.
-Vad vill du med mig? -Jag tycker vi behöver en ny start.
Du försökte döda mig.
Men det gjorde jag inte och jag skulle ha gjort det om jag ville.
Räknas inte det alls?
Jag kan starta bränder med tanken. Eld dödar vampyrer, eller hur?
Håll dig borta från mig.
-Är allt bra här borta? -Ja, allt är bra.
Jag pratade inte med dig.
-Tack. -När som helst, Bonnie.
-Vänta. Minns du mig? -Jag slutade inte för så länge sedan.
-Du får mig att känna mig gammal. -Förlåt.
Jag menade inte så. Jag visste inte att du kände mig.
Jag känner alltid igen ett vackert ansikte.
-Hej Elena. -Hej, vem är det här?
Du körde på mig. Har du inte hört det förut?
Du kom undan från mig. Det gör du inte nästa gång.
Varför jag? Vad vill han med mig, och varför ringa först om han ville döda mig?
Det beror på att vi är rovdjur, Elena. Vi jagar. Vi följer efter.
Det är ofta lika roligt som dödandet.
Jag vill att du tar den här.
Det här är Jeremys fickur. Hur fick du den?
Jag tog den från Damon, som tog den från Logan som måste ha tagit den från dig.
-Vad hände med -Det är inte bara en klocka.
Det är en kompass som pekar mot vampyrer.
-Varför hade min pappa den? -Familjen Gilbert var en av de-
-grundande familjerna och 1864 var de bland de som försökte utrota vampyrerna.
Kompassen användes för att hitta oss.
-Kände du dem? -Ja.
Jag vill att du behåller den. Då vet du om du är i fara.
-Jag har aldrig sett dig så smutsig. -Prata inte smörja.
Jag menar att jag trodde att du talade om för alla andra vad de ska göra.
Jag gör det också, men om du vill ha någon gjort rätt, måste du göra det själv.
Du vet, jag gillar att vi är tillsammans.
-Vem kunde veta. Du och jag. -Vem kunde veta att du är rolig?
Vad ska du ha på dig på dansen? Ska vi matcha våra kläder?
-Jag ska inte gå. -Varför inte?
-Jag måste jobba på Grillen. -Sen när är du en diskplockare.
Det är ett jobb. Några av oss måste jobba, Caroline.
Med mamma som kommer och går är det tufft, så...
Jag menade det inte så. Jag menade bara att jag inte visste att du hade ett jobb.
Det har jag. Jag måste gå.
-Hur gick det? -Vad?
-Uppsatsen. -Jag fick ett MVG.
Tack för artiklarna. De hjälpte verkligen.
Vad sa han om vampyrerna? Trodde han på det?
Jag tror inte ens på det. Det är bara en uppsats, Anna.
Jag måste dra.
Vill du kanske göra något sen?
Ledsen. Jag måste servera bål på skoldansen.
-Hur kommer det sig? -Jag kuggar engelska så jag bad lite.
Kanske imorgon, eller någonting.
Jag är påträngande igen, eller hur?
Tja, tack för hjälpen. Vi ses.
Jag pratade med försäkringsbolaget. Bilen är helförsäkrad.
Du kan fortsätta använda min för tillfället.
-Kommer du till dansen? -Alaric bad mig hjälpa till att övervaka.
Varför berättade du inte, Jenna?
Din mamma skulle göra det med tiden. Jag trodde aldrig att jag skulle behöva.
Om min mamma var här nu och jag frågade, skulle hon säga sanningen.
Din pappa var på väg att lämna kontoret en kväll när den här tjejen dök upp.
Hon var sexton, en rymling, och på väg att föda.
Han födde barnet och gav henne ett ställe att bo på
men hon försvann ett par dagar senare. Och där var du.
Dina föräldrar försökte så hårt att få barn. Det hände bara inte.
Miranda ville inget hellre än att bli mamma.
Varför står mina föräldrars namn på födelseattesten?
Din pappa var läkare, Elena. Han tog hand om det.
De ville inte förlora dig, så de höll tyst. Berättade för så få som möjligt.
Men om någon ville ha bevis, fanns det papper.
-Vad vet du mer om henne? Flickan. -Bara hennes namn. Isobel.
Du fick till håret rätt.
-Varför ger du mig pappas dagbok? -För att du letade efter den.
-Varför skulle jag vilja ha den? -Jag vet inte. Du kanske vill umgås lite.
Varsågod. Njut av den. Läs den. Jag har gjort det.
Det står ingenting om Katherine eller graven eller hur man öppnar den.
Jag är inte förvånad. Han kunde knappt stava sitt namn.
Jag är verkligen ledsen att den inte kan hjälpa dig med
uppföljaren till din djävulska plan.
-Du vet, jag kan hjälpa dig. -Du? Hjälpa mig? Jag vet inte.
Det verkar lite onaturligt.
Jag gör vad som helst för att få ut dig ur staden,
även befriar Katherine.
-Och de andra 26 vampyrerna? -Nej, de kan inte släppas fria,
men Katherine, det kan jag överväga.
-Vad gör du? Vad är din vinkel? -Tänk på det.
-Varför skulle jag lita på dig? -Du förstår, det är ditt problem Damon.
Du skyller alla dina brister på alla andra.
Om historien är någon antydan, så finns det bara en lögnare bland oss.
-Stefans mobil. Hur kan jag hjälpa dig? -Var är han?
Han är på väg till dig. Han glömde mobilen.
Tack och lov. Kompassen snurrade. Stefan är säkert här. Tack.
Ingen orsak.
Är du okej?
-Hur kom han in? -Han var inbjuden.
Han låtsades vara ett pizzabud igår kväll.
Han får poäng för det. Sa han vad han ville?
Nej, han var för upptagen med att döda mig.
-Och du vet inte vem det är? -Nej.
Titta inte på mig sådär. Jag sa att vi hade sällskap.
-Tror ni att det är mer än en? -Vi vet inte.
Damon, han var inbjuden.
Då tar vi honom ikväll. Känner du för det?
Vad ska jag göra?
Låt din pojkvän ta dig till dansen så ser vi vem som dyker upp.
Det är en dålig idé
Tills vi fångar honom är det här huset inte säkert. För någon som bor här.
-Det är värt ett försök. -Jag gör det.
Jag är med er två. Jag är säker.
-Alaric. -Titta på dig.
Jag tänkte att jag skulle smälta in bättre om jag var utklädd.
-Lögnare. -Okej, jag älskar årtiondesdansen.
Jag gick i skolan här. De gör 60- och 70-talet också.
Jag längtar.
Får jag bjuda på något att dricka? Jag har hört att bålen är riktigt bra.
Har du roligt?
Nej, men det här tog mig två timmar så jag stannar ett tag i alla fall.
Vad gör Damon här?
Han ville komma. Jag lovar att han uppför sig.
Så, är det typ en trekant nu? Du och bröderna Salvatore?
Nej, men om jag ska vara med Stefan, måste jag lära mig att tolerera Damon.
Jag kan inte precis döda honom.
-Det är en tanke. -Jag hjälper dig.
Jag börjar äntligen se en förändring i Jeremy.
Att mista någon du älskar så plötsligt. Det traumat och sorgen är
några av de svåra saker man måste möta i livet.
Från någon som vet.
-Har du ingen aning om vad som hände? -Det är det svåra. Att inte veta.
-Är det okej att prata om din fru? -Det finns inte så mycket att prata om.
Det måste vara omöjligt att hantera. Att inte ha några svar.
Jag skulle ljuga om jag sa att det inte håller mig vaken om nätterna.
Undrar varför, av vem.
-Kanske en dag. -Jag hoppas det.
-Hej, Bonnie. Vill du dansa? -Jag sticker härifrån.
Snälla ge mig en chans till.
Håll dig borta, Damon.
-Vart gick de? -Jag vet inte.
-Vad sa du till dem? -Jag var väldigt artig.
-Elena...Vill du dansa? -Det vill jag gärna.
Får jag lov?
Borde inte ni kunna känna av varandra eller något?
Nej, det fungerar inte så. Ser du honom någonstans?
Inte om han inte har en pompadourfrisyr.
-Det var inte den bästa modetrenden. -Jag är säker på att var jättesnygg då.
-Finns det bilder? -Nej. Uppbrända. Begravda.
Allvarligt. Hur var 50-talet?
För jag föreställer mig en blandning av "American Bandstand", "Grease."
Det är bara sporttröjor och milkshakes.
Det och, du vet, McCarthyismen och rasåtskillnaden och loppet mot kärnvapen.
-Okej, men det fanns pudelkjolar. -Det fanns pudelkjolar.
Du måste lära mig hur man gör en hand jive.
Nej, det kommer inte att hända.
Du glömde säga att det här var en temafest.
Vad gör du här?
Eftersom du även glömde att bjuda in mig, så tog jag saken i egna händer.
-Du gör sådär igen. -Vad skulle det vara?
Det där när du låtsas att vi dejtar, även om vi inte gör det.
Du menar att följa efter dig. Skärp dig. Jag har aldrig varit på en skoldans förut.
Underhåll mig.
-Vi sätter oss där uppe. -Var lite tydligare, Bonnie.
-Regna inte på min snygga-kill parad. -Vad? Det är bara ett duggregn.
Ben McKittrick? Verkligen?
Han är het.
Han är en misslyckad sportfåne som har som jobb att hälla upp drinkar.
Du kan få bättre killar.
-Hej. -Hur är läget?
Jag känner inte igen dig. Hur kom du in på övervakning?
Alaric Saltzman. Jag är den nya historialäraren.
-Den fördömda fakultetspositionen. -Man säger det.
-Damon. Salvatore. -Salvatore, som i Stefan?
Han är min lillebror.
Jag är hans förmyndare, därmed övervakningen.
Jag hör att han är väldigt smart. Inte för att att jag kunnat se själv.
Tja, hans närvaro är väl inte så bra. Familjedrama.
-Inga föräldrar? -Det är bara vi två nu.
-Har du alltid bott här? -Från och till. Vi reser lite.
Verkligen? Var? Runt staterna?
Jag är ledsen. Jag är nyfiken. Jag menar inte att snoka.
-Det var trevligt att träffa dig. -Dig också.
Njut av resten av dansen.
-Ikväll lät mycket bättre i teorin. -Du tycker bara synd om dig själv.
Gå och prata med honom. Var djärv och orädd.
Det kommer från tjejen som följer efter bartendern med ögonen.
Du har rätt.
Hej.
Två gånger på samma dag. Vilken lyckost jag är.
-Jag bevisar något för en kompis. -Jaså? Vad då för något?
Att man inte måste sitta och vänta på att en kille kommer fram till dig.
-Betyder det att du bjuder ut mig? -Betyder det att du vill att jag gör det?
Vad hade du i åtanke?
-Tycker du om karaoke? -Nej, men jag vill gå ut med dig.
-Allvarligt? -Är det till mig?
-Ser du någon annan i närheten? -Behöver du något?
-Är du arg på mig eller något? -Nej, jag är inte arg. Jag...
-Så varför är du så konstig? -Det är jag inte. Jag jobbar.
-Du undviker. -Nej, jag har ett bord att rengöra.
Det är vad misslyckade sportfånar gör för att tjäna pengar.
Du går inte i skolan här. Du behöver inte hjälpa till.
Det gör inget. Det är roligt.
Innan jag glömmer det, får jag låna din förfaders dagbok?
-Varför? -Du sa att jag kunde läsa den.
Jag har den inte.
Du tog ju självklart inte med den hit men jag kan följa med dig hem.
Nej, jag gav den till min historialärare.
-Varför gav du den till honom? -För att han ville läsa den.
-Du borde inte ge den till vem som helst. -Men jag ska ge den till dig?
-Låna. Låna mig den. -Jag lånade ut den till mr Saltzman.
Den kanske är i hans klassrum. Vi kan ta tillbaka den.
Vad är det för något med den dumma dagboken?
-Ditt öga. -Det är något i det.
Glöm det. Jag måste gå.
-Han kanske inte dyker upp. -Menar du att vi dansade i onödan?
Vad förfärligt.
-Jag är ledsen för allt det här. -Det är mitt val. Jag valde att vara här.
Jag skrev upp mig på det. så jag vill inte höra dina ursäkter längre.
Visa hur man gjorde på 50-talet.
Kom igen. Ett steg.
Kom ihåg det, för det kommer aldrig hända igen.
Vad gör du här?
Försöker få tag i dagboken, som i att hålla sig till planen. Något du inte gör.
-Lämna flickan ifred. -Jag tycker om henne.
-Hon ser ut som Katherine. -Hon är inte Katherine.
Katherine är i graven.
Jag vet, men tills vi öppnar graven, kan jag leka med henne.
Var inte dum. Den flickan är med bröderna Salvatore.
De skrämmer mig inte. Det har de aldrig.
Snälla Noah, gör inte det här. Du kommer förstöra allting.
Du behöver inte oroa dig. Jag ska inte låta något hända dig.
Du ska få det du kom för. Låt mig ha mitt roliga.
Hon ser ut som Katherine.
Du kan verkligen inte ta med honom någonstans, eller hur?
Nej.
Stefan, det bakre hörnet.
Hämta Damon.
-Vad gjorde jag? -Var är han?
Jag skulle hämta en läsk, och en kille gav mig sin tröja.
Hej Elena. Så här ska du göra. Det finns en nödutgång bakom dig.
Du har fem sekunder på dig.
-Nej -Eller så dör din bror.
Jag kan bryta nacken på honom så fort att ingen ser det. Börja gå.
-Våga inte röra honom. -Fortsätt gå. Genom dörren.
Hey, tjockskalle. Ingen vill döda dig. Vi vill bara prata.
-Känner du för att prata nu? -Dra åt helvete.
-Fel svar. Varför gör du det här? -För att det är roligt.
-Vad vill du med Elena? -Hon ser ut som Katherine.
-Kände du Katherine? -Ni trodde att ni var de enda.
Ni minns mig inte ens.
-Berätta hur jag kommer in i gaven. -Nej.
-Grimoaren. -Var är den?
Kolla dagboken. Dagboken.
Jonathan Gilberts.
Vem jobbar du med?
Vem mer är det?
Ni blir tvungna att döda mig.
-Hur ska du hitta de andra nu? -Han var tvungen att dö.
-Men... -Elena, han hade blivit inbjuden.
Gå. Jag fixar det här.
-Vad gjorde du? -Jag letade efter ms Hilden.
-Varför är du i Mystic Falls? -Jag fick ett jobb som lärare.
-Vet du vad jag är? -Du är min elevs bror.
-Är allt du säger sant? -Ja.
Glöm att vi pratade om det här i så fall.
Det finns inte en chans att den idioten jobbade ensam.
Du gör det.
Grimoaren...Den var Emilys, eller hur?
Du behöver den för att upphäva förtrollningen.
När de grundande familjerna brände henne, tog de hennes saker,
och du hoppades att pappas dagbok skulle säga vart de fanns.
Titta på dig, när du börjar förstå hur allt hänger ihop.
Bra för dig. Jag hade halvt rätt.
Tja, det är ute nu. Låt spelet börja.
-Mitt erbjudande står fortfarande kvar. -Ja, säkert med några gömda varningar.
Nej, inget hemligt alls. Inga lögner. Inget bedrägeri.
Jag är där när du öppnar graven, du och Katherine går,
och de andra 26 vampyrerna dör.
-Om jag går med på det? -Då hjälper jag dig.
-Varför ska jag lita på dig? -För att jag är din bror.
-Nej, det räcker inte. -För att jag vill att du försvinner.
Okej.
Kolla, jag sa något dumt.
Jag är ledsen, men jag pratade inte ens om dig.
Jo, det gjorde du Caroline. Ben kan lätt vara jag. Vi är precis lika.
Matt, du känner mig. Jag säger dumma saker utan att tänka
och sen måste jag be om ursäkt och ta tillbaka det, och...
Jag är en fruktansvärt hemsk person, men jag jobbar på det.
-Kan vi ta det sen? -Okej. När slutar du?
Den här bra saken vi har. Den är skön och känns riktigt bra,
och jag vet att du vill ta nästa steg. -Hur vet du det? Har du ens frågat mig?
Jag har inte kommit över Elena.
Jag menar att jag inte vet om jag är det, men om vi går dit
kan det förstöra saker och vi kanske förlorar det här,
och det är den enda bra saken i mitt liv just nu.
Om det inte fungerar, kommer jag bara göra dig besviken och såra dig
och jag vill inte göra det.
Stort problem, Matt.
För du tog nästa steg helt själv, och du spelade upp allting huvudet
och du valde att sticka innan du ens hade försökt.
Så den här bra saken som vi har, oroa dig inte över att förlora den
för den är redan borta.
-Tack. Jag behövde den. -Tack för att du följde med.
Jag uppskattar det verkligen. Du gjorde kvällen mycket mer...
-Tja, du klarade det. Punkt slut. -Jag är glad att jag kunde hjälpa till.
Tack för att du stod ut med allt prat om min fru. Jag måste sluta göra så.
Det bådar inte gott för en dejt.
-Är det vad det här var. En dejt? -Nej, helt klart inte en dejt.
Men fredag...
Du, jag och middag och en film, det kan vara en dejt.
-Vad sägs om det? -Funkar för mig.
Du kan prata om din fru så mycket du vill. Det kommer ta tid att läka.
Vi bör vara oss själva.
Jag tror ändå att jag inte ska prata så mycket om Isobel.
-Isobel? -Ja, hon hette så.
Vart kom Isobel från?
Virginia. Inte så långt härifrån faktiskt.
Caroline! Hoppa in i bilen.
Vad?
Det här kommer aldrig att fungera.
-Är du okej? -Är det konstigt om jag säger ja?
-Är det sant? -Jag borde vara mer upprörd
eller rädd eller något, men jag känner mig ganska upprymd.
-Det är adrenalinet. Du kraschar snart. -Ja, jag antar det.
Jag slog tillbaka ikväll. Det kändes bra.
Jag önskar att du inte hade behövt slåss alls.
Men ändå...
Jag måste berätta en sak, och jag vet inte vad du kommer tycka om det.
Vad?
Jag sa till Damon att jag skulle hjälpa honom komma in i graven.
För att få tillbaka Katherine, men det var en lögn.
Jag lät honom tro att han kan lita på mig.
Så varför oroar du dig för att berätta det för mig?
För att han kan vara väldigt övertygande, och ni två har umgåtts den sista tiden.
Det betyder inte att jag litar på honom. Det kommer krävas mer än en utflykt
för att jag ska glömma vem Damon är och allt han har gjort.
Jag vill inte vara hans fiende, Elena, men jag kan inte låta honom göra det.
Gör inte det då. Och jag hjälper dig. Vad som än krävs.
-Okej? -Okej.
-Smyg dig inte på mig. -Du älskar det.
Var är Noah?
Hans besatthet tog det bästa av honom, och det gjorde även bröderna Salvatore.
-Dödade de honom? -Torterad och dödade.
-Du verkar inte upprörd alls. -Jag varnade honom, Ben.
Han skulle förstöra allt i alla fall.
För att vara ärlig så var inte han precis en tillgång.
-Hur gick det för dig? -Häxan faller för mig.
Fick du dagboken?
Nej, men jag vet var den är och jag ska få tag i den.
Översatt av: Kida @ www.SWEsub.nu